Armenien |
![]() |
![]() |
|
Info | Noyan Tepan Highlights |
Armenien, sammanfattningar av artiklar om Armenien, som Bertil Tomelius läst i den svenska veckotidskriften Tempus sedan 1996. Tempus ger en bra bakgrund till och ökar förståelsen för världspolitiska händelser. Aktuell artikel.
96-39 s 14-15
"Nagorno-Karabach bygger korridor till omvärlden"
Landet har utropat sig (1992) som självständiga från
Azerbajdzjan. Nu bygger man en väg till Armenien.
96-39 s 15
"Armeniens president vann valet"
Ter-Petrosjan återvaldes som president på 5 år.
Oppositionen hävdar valfusk och får delvis medhåll
av OSSEs representanter. Armenien är det land som får
mest stöd per capita från USA, till sina 3,5 miljoner
invånare.
97-03 s 18-19
"Diktaturen gör comeback i Armenien"
Det finns bara en som bestämmer: presidenten Ter-Petrossian.
Oppositionspartier är bannlysta. Bara 30000 tidningsex om
dan till 3 miljoner människor.
Hela det armeniska folket är defensiva och vaksamma. De minns
fortfarande den turkiska massakern 1915. Däremot har ekonomin
förbättrats för vanligt folk och då låter
de vem som helst styra landet.
97-18/19 s 13-15
"Armenien - Landet som Gud glömde?"
Det är ett kristet folk som känner sig omringat av grannlandet
Azerbajdzjan och hotat av Turkiet. T o m ryssarna hotar nu att
ställa sig på motståndarnas sida. Mycket beror
på oljan som finns i regionen. Rysslands förhållande
till landet beror helt på hur Moskva bedömar sina bästa
chanser att få ta del av oljerikedomarna. Kanske det ändå
är bättre att hålla sig väl med Baku (Azerbajdzjan)
och hjälpa dem på tillbaka enklaven Nagorno-Karabach?
Den enda kontakten utåt är den 57 mil långa oländiga
vägen till Iran.
98-07 s 16
"Skam den som ger sig"
Manukyan kommer att kandidera till den presidentpost som blev
ledig i Armenien sedan Ter-Petrossian tvingats avgå p g
a en konflikt i fredssamtal.
98-11 s 15-16
"Armenien - friheten blev en besvikelse"
Drömmen om att vara ett stort land och ett stort folk som
närdes vid tiden för befrielsen från USSR är
krossad. Man ifrågasätter t o m om det sexåriga
kriget var värt erövringen av Nagorno-Karabach från
Azerbadszjan. I Nagorno-Karabach är arbetslösheten 45
% medan Azerbadszjan "badar i olja". (Primitiva människor
som vill få revansch för "blodbadet" turkarna
låt dem genomlida för snart 100 år sedan. Hellre
kriga och slåss än kompromisser, arbete, handel och
välstånd).
2000-36 s 8-12
"Skilda världar kolliderar i Kaukasien"
Kaukasiens geografiska läge antyder att det är en rik
och lycklig region. Historien berättar dock om en fattig
och olycklig del av världen. Det är den ryska presidenten
Vladimir Putins roll att visa om Ryssland har viljan att ändra
på detta förhållande.
Det handlar om de tre självständiga staterna Georgien,
Azerbajdzjan och Armenien, samt flera mer eller mindre självutropade
republiker inom dessa stater som Abkhazien, Ngorno-Karabach, Sydossetien,
Ajarien etc. Flera av de senare stöds främst av Ryssland.
De är alla mycket korrumperade, maffian breder ut sig i några.
Levnadsstandarden är låg och den tekniska efterblivheten
stor.
Det är dock Ryssland som har lösningen i sin hand. Om
Putin hyser en uppriktig önskan om välmående,
starka och oberoende grannar kan han bevisa detta i Kaukasien.
Om han vill fortsätta att spela gårdagens spel att
dominera Rysslands grannländer kommer västmakterna att
försöka hindra honom så gott de kan.
2001-18 s 11-12
"Södra Kaukasien anar ljusare tider"
Fram till helt nyligen, när utsikterna ljusnade för
en lösning av 13 års bitter konflikt mellan armenier
och azerer, lät västmakternas prognoser om en rosig
framtid som för södra Kaukasus mest som ett dåligt
skämt. Men nu finns det nytt hopp om hållbar fred i
regionen. Efter en veckolång konferens i Florida mellan
presidenterna Alijev och Kocharian från Azerbajdzjan resp.
Armenien plus den amerikanske utrikesministern Colin Powell kan
konturerna av en fredsuppgörelse anas.
2001-30 s 21
"Turkar och armenier försöker försonas"
Förhållandet mellan Turkiet och Armenien har varit
minst sagt svalt i nästan hundra år. Nu görs försök
att överbrygga hat och motsättningar. Den djupa klyftan
länderna emellan har sina rötter i det Ottomanska imperiet.
Enligt många källor dödade ottomanerna drygt en
miljon armenier mellan 1915 och 1923 i ett försök att
eliminera den armeniska befolkningen i det som idag är Turkiet.
En av de största utmaningarna för den nya försoningskommissionen
blir därför att övertyga armenier och turkar om
att de en gång för alltid måste acceptera varandras
tolkningar av det som då hände.
2001-30 s 22-24
"Armenien och Azerbajdzjan försöker nå enighet"
En internationell medlargrupp jobbar med att få de båda
ländernas presidenter att fortsätta förhandlingarna
och så snart som möjligt uppnå slutgiltig fred.
Konflikten mellan de f d sovjetiska republikerna handlar om kontrollen
av Nagorna-Karabach, en avlägsen bergsenklav i Azerbajdzjan
som i huvudsak bebos av etniska armenier, som är kristna
medan majoriteten i Azerbajdzjan är muslimer. De vill bli
självständiga eller en del av Armenien.
2003-9 s 24
"Andra valomgång i Armenien"
Armeniens president, Robert Kocharain, missade segern i presidentvalet
med 0,1 %. Oppositionen hävdar ändå att valfusk
förekom. Kocharain vill sitta kvar som president i ytterligare
fem år i den forna sovjetrepubliken Armenien som har 3,2
miljoner invånare. Nästa valomgång är den
5 mars. Hans motståndare blir Stepan Demirchyan som är
son till Armeniens ledare på sovjettiden.
2004-20 s 15
"Inga tecken på förändring i Armenien"
Armenien var tills helt nyligen ett mycket fredligare land än
sina grannländer. President Robert Kocharians regering har
skapat förutsättningar för att tillfredsställa
medborgarenas basbehov. Men oppositionen kräver att han ska
avgå. Han blev omvald i mars 2003 men valet anses allmänt
ha varit förfuskat. Oppositionen leds av Stepan Demirchian,
som dock inte har Saakasjvilis karisma. Azerbajdzjans och Turkiet
blockerar Armenien p g a Armeniens ockupation av Nagarno-Karabach
som Azerbajdzjans president Alijev vill ha omvärldens stöd
för att vinna tillbaka.
2004-30 s 8-9
"Armenien håller på att tyna bort"
Massutvandring är det senaste kapitlet i landets sorgliga
historia. När Armenien blev självständigt 1991
framstod detta som en seger över den tragiska historien -
att för ett sekel sedan 1 miljon armenier dödats av
turkarna. Det första stora misstaget man gjorde var att gå
i krig med Azerbajdzjan för att vinna landområdet Nagarno-Karabach,
som Armenien nu ockuperar. Nu har landet en kollapsad infrastruktur
och inga naturresurser. Över hälften av befolkningen
lever på pensioner eller andra bidrag. Den andra hälften
på den miljard dollar som armenier som bor i Ryssland varje
år skickar till sitt "hemland". Den summan är
nästan dubbelt så stor som den armeniska statsbudgeten.
Det som har det någorlunda bra vill bara lämna landet.
De vill till USA eller den rika delen av Europa. Det finns visum
på den svarta marknaden till Schengenområdet som kostar
10000 dollar. Oppositionsledaren Geghamian säger att armenierna
har ett slagord - "ett land, en kultur, en religion".
Inte mycket tolerans för ett mångkulturellt samhälle
där inte.
2004-49 s 16
"Litet krig med stora följder"
Den djupfrysta konflikten i Nagorno-Karabach sprider kyla i hela
regionen. Enligt Karabachs armeniska befolkning vann den det bittra
separationskriget på 1990-talet mot Azerbajdzjan. Armenierna
i Karabach har en president, en flagga och en liten armé.
Men för Azerbajdzjan är kriget inte över. Azerbajdzjan
anser att armenierna har ockuperat 7 regioner. Armeniernas "republik"
är inte internationellt erkänd. Området är
mer en armenisk enklav än en oberoende enhet. De azeriska
invånarna har givit sig av och till del ersatts med armeniska
flyktingar från Azerbajdzjan som lever i elände i resterna
av plundrade bostäder.
2005-16 s 11-12
"Turkiet öppnar ett mörkt kapitel"
Den armeniska tragedin 1915 har varit tabu i Turkiet, men nu börjar
man kunna tala om den. Enligt traditionen hyste den sydostliga
delen av Turkiet ett välmående, kristet armeniskt samhälle
fram till första världskriget. Under kriget mördades
1,5 miljoner armenier systematiskt i ett folkmord, enligt armenierna
själva, som utfördes av de ottomanska turkarna. I dag
förbereder armenier över hela världen sig för
att hedra minnet av massakern som började den 24 april för
90 år sedan. Turkarna påstår att detta inte
är sant. Däremot dog flera hundra tusen armenier av
hunger och sjukdomar under massdeportationen till Syrien av armenier
som hade kollaborerat med de invaderande ryska styrkorna i östra
Turkiet. En del kurder ifrågasätter denna versionen
och erkänner att deras förfäder anslöt sig
till slakten efter att ha fått löften om armeniernas
mark - och en plats i himlen som tack för att de dödade
otrogna.
I mars inrättade premiärminister Erdogan tillsammans
med oppositionsledaren Baykal en opartisk kommission med företrädare
från båda sidor i folkmordsdebatten. Hrant Dink som
ger ut veckotidningen Agos som läses av många av Turkiets
60000 armenier menar att det är bättre att Turkiet försöker
normalisera relationer med grannlandet Armenien än att ägna
sig åt meningslösa diskussioner om statistik och terminologi
över snart sekelgamla händelser!
2005-16 s 12
"Ett första steg mot försoning"
Armenierna planerar att utropa 24 april till en minnesdag av våldsamheternas
början. Turkiet oroar sig för att frågan kan försvåra
förhandlingarna om medlemskap i EU. Den turkiska statens
arkiv publicerade i söndags en lista över drygt 523000
turkar som enligt myndigheten dödades av armenier i Turkiet
från 1910 till 1922. Turkiets premiärminister, Erdogan,
har i ett brev till Armeniens president Kotsjarian föreslagit
bildandet av en historiekommission.
2005-41 s 13
"Lycka till, säger Armenien"
Invånarna i Armeniens huvudstad, Jerevan, antar att Turkiet
genom medlemskap i EU kommer att ändra sig på för
Armenien två positiva sätt. Sitt sätt att se på
historien och sättet de bemöter sina grannar på.
Ända sedan 1933 har myndigheterna i Ankara hållit den
turkisk-armeniska gränsen stängd i solidaritet med Azerbajdzjan,
därför att en del av det azeriska territoriet ockuperas
av Armenien. De tror också att Turkiets officiella syn på
det folkmord som armenierna menar att deras landsmän utsattes
1915 för av ottomanerna kommer att ändras.
2006-6 s 14-15
"Nagarno-Karabach är tillbaka på dagordningen"
Förhandlingar om en fredlig lösning i konflikten om
Nagarno-Karabach har burit frukt efter flera års dödläge.
Enklaven är en omstridd provins i Azerbajdzjan, som orsakade
krig i början av 1990-talet mellan Azerbajdzjan och Armenien
när Sovjetunionen upplöstes. Kriget dödade minst
18000 personer och drev en miljon på flykt. Sedan vapenvilan
1994 har armeniskstödda styrkor ockuperat regionen som omfattar
31000 km2, det vill säga nästan 14 % av Azerbajdzjans
yta. Konflikten har i åratal hämmat den ekonomiska
utvecklingen och stabiliteten i hela regionen. Nu finns en chans
till uppgörelse före årets slut, säger diplomater
som följer förhandlingarna. Ett möte i Paris mellan
Azerbajdzjans president Ilham Alijev och hans armeniske kollega
Robert Kocharian har förberetts.
2006-47 s 13
"Maktspelets svåra konst"
Hur Armenien klarar livhanken i det eldfängda Kaukasien.
Gränserna till två av grannländerna är stängda,
det är Turkiet och Azerbajdzjan. De övriga två
är Iran och Georgien, som står under rysk blockad.
Utvandringen från Armenien har lett till att antalet invånare
ligger långt under den officiella siffran på 2,9 miljoner.
Armenien är starkt beroende av bistånd och får
bland annat stort ekonomiskt stöd från Amerika, tack
vare diasporan där som minns massakrerna 1915. Armenien är
alltmer beroende av Ryssland särskilt för sin energiförsörjning.
Grannlandet Azerbajdzjan däremot har exploaterat sina tillgångar
på olja och gas. Armeniens president Robert Kocharian har
infört censur på medierna och manipulerat val. Korruptionen
är utbredd.
2007-20 s 14
"Presidenttrogna vann i Armenien"
Partier som stöder presidenten erövrade en stor majoritet
i förra lördagens parlamentsval i Armenien. Valet fick
med beröm godkänt av internationella observatörer.
Valkommissionen uppger att Republikanska partiet, som leds av
premiärminister Serzh Sarkysan, en av president Kocharyans
trognaste anhängare, fick 40 % av rösterna och ytterligare
två presidenttrogna partier fick tillsammans 35 %.
2007-34 s 14-15
"Stormakterna kastar lystna blickar på Armenien"
Världens äldsta, kristna land som ligger inkilat mellan
muslimska grannländer är alltjämt åtråvärt
för Kreml. Men även USA lockas av Moskvas sista utpost
i Kaukasien. Armenien har och vill ha goda relationer med Ryssland
i motsats till sina grannländer i Kaukasien, det uppstudsiga
Georgien och det oljerika Azerbajdzjan. USA anstränger sig
för att tillmötesgå USA-vänliga oppositionspolitiker
och de ger frikostig och militär hjälp, sedan 1991,
då Armenien blev självständigt, en och en halv
miljard dollar.
Landets förhållande till grannlandet Turkiet är
förgiftat sedan folkmordet på armenier som började
1915. Gränserna är stängda. Med Azerbajdzjan har
Armenien en konflikt sedan landet startade ett utbrytarkrig i
början av 1990-talet för att dra till sig enklaven Nagorno-Karabach
som har en stor armenisk befolkning.
2008-10 s 14
"Åtta dödades i armenisk protestaktion"
Undantagstillstånd i cirka tre veckor har utropats i Armenien
efter våldsamma sammanstötningar mellan militär
och demonstranter i huvudstaden Jerevan där åtta personer
dödades och ett hundratal skadades under det förra veckoslutet.
Oroligheterna startade efter presidentvalet som vanns av premiärminister
Serge Sarkisian. Oppositionens kandidat Ter-Petrosian, som var
Armeniens förste president efter Sovjetunionens upplösning
och som kom på andra plats har anmält valfusk.
2008-11 s 12-13
"Oroväckande rapport från Kaukasien"
Det blodiga våldet i Armenien oroar både Ryssland
och västmakterna. Rapporten om fuskval, korrumperade byråkrater
och döda demonstranter påverkar hela Kaukasien, en
region med stor betydelse för energisäkerheten i Europa.
I det armeniska presidentvalet den 19 februari fick den sittande
premiärministern Serzj Sarkisian, tack vare stödet från
partiska medier och delvis manipulerad rösträkning,
53 % av rösterna. Han stöddes av den nuvarande presidenten,
Robert Kocharian. Regeringen tolererade de fredliga protesterna
i elva dagar men sedan sattes polisen in. När detta inte
räckte satte Kocharian in armén. Åtta människor
dödades, bilar stacks i brand och butiker plundrades.
2008-36 s 10-11
"Turkiet väntar och ser"
Ett stort Natoland väntar på sin roll i Kaukasus. Sedan
1993 har Turkiet inte haft några formella band med Armenien.
1993 stängde Turkiet gränsen därför att Armenien
ockuperat ett litet stycke av Azerbajdzjan i kriget om Nagorno-Karabach.
Nu har emellertid kriget i Georgien väckt tvivel på
klokheten i att bevara gränsen stängd. Nu
har Armeniens president Serzh Sarkisian bjudit in Turkiets president
Abdullah Gül till en kvalificeringsmatch till fotbolls-VM
mellan Turkiet och Armenien den 6 september. Om Azerbajdzjan försonas
med Armenien skulle Azerbajdzjan få en alternativ exportrutt
för sin olja, nu sedan den andra bombats i kriget. Turkiets
etniska och religiösa band till sina azeriska kusiner är
viktiga men om Turkiet och Armenien kunde bli vänner innan
det amerikanska presidentvalet så kanske det kan hindra
en eventuell resolution i den amerikanska kongressen som pekar
ut de osmanska turkarnas slakt av armenier som folkmord.
2008-44 s 10-13
"Kaukasus efter kriget"
En lättirriterad region har blivit farligare och viktigare
men det finns nycklar till fred och stabilitet. De tre länderna
Georgien, Azerbajdzjan och Armenien fungerar som en skådeplats
för en ny konfrontation mellan Ryssland och väst. Ryssland
försonade sig aldrig med förlusten av kontrollen av
Kaukasus i samband med Sovjetunionens upplösning 1990-91.
Olje- och gasledningar är en huvudanledning till att Kaukasus
är en så viktig bricka i spelet mellan Ryssland och
väst. För det tredje är regionen hemvist för
ett antal sjudande konflikter som blivit olösta sedan 1990.
Då lämnades Georgien med två regioner, Abchazien
och Sydossetien som genast bröt sig loss i två krig
på 1990-talet. Azerbajdzjan har den autonoma regionen Nagorno-Karabach
som var föremål för krig med Armenien 91-94. Azerbajdzjan
och Armenien har påverkats av Rysslands krig mot Georgien.
Båda har blivit mer västinriktade.
Azerbajdzjans oljeeldade ekonomi blomstrar men vanliga medborgare
märker inte mycket av pengarna. Dessutom krossar oljeinkomsterna
den icke oljerelaterade ekonomin. Azererna är upprörda
över att Armenien ockuperar en sjundedel av deras land.
Den armeniska ekonomin går bra men är överdrivet
beroende av råmaterial, byggnadsindustri och diamanthandel
plus pengar från den stora armeniska diasporan.
Det bästa sättet för att få de två
länderna att bli mer demokratiska och mindre krigstänkande
är ett löfte om framtida EU-medlemskap, det vore bättre
än att locka med anslutning till Nato. Ett annat bra sätt
är att öka samarbetet med Turkiet.
"Georgiens krig mot Ryssland kan paradoxalt nog ha förbättrat
chanserna till en fredlig utveckling i hela regionen".
Original
artikel i The Economist.
Eller läs mer här: Kaukasus4408.html.
2009-11 s 12-13
"Dags att sätta punkt för folkmordsdebatten"
Det har aldrig funnits så goda förutsättningar
för armenier och turkar att bli vänner som just nu.
Därför vore det illa om den amerikanska lägger
sig i frågan om folkmordet genom att anta en resolution
som skulle väcka stor vrede i Turkiet. De hittills frusna
relationerna mellan Armenien och Turkiet visar tecken på
att tina och det kanske är det första steget mot en
försoning mellan de turkiska och armeniska folken. Armenien
har koncentrerat sig på konkreta frågor som att öppna
gränsen mellan Armenien och Turkiet, en livsviktig fråga
för båda länderna. I bakgrunden finns dock den
armeniska diasporans känsloladdade insisterande på
att ett folkmord ägt rum och kanske behövs Erdogans
förslag att etablera en gemensam historiekommission.
2009-18 s 10
"Islossningen fortsätter"
Armenien och Turkiet närmar sig varandra. Turkiet presenterar
en vägkarta för etablering av diplomatiska relationer
efter många års tvist om folkmordet på armenier.
Armenien och Turkiet kom i förra veckan överens om att
etablera diplomatiska relationer ett viktigt steg sedan år
av långa och bittra gräl om Turkiets vägran att
erkänna det armeniska folkmordet. Islossningen började
med fotbollsmatchen mellan Turkiet
och Armenien förra året i kvalificeringen inför
VM, då Armeniens president Serge Sarkisian bjöd in
sin turkiske kollega Abdullah Gül till Jerevan.
2009-48 s 7
"En lösning i sikte"
I konflikten om enklaven Nagorno-Karabach-Karabach förhandlade
Azerbajdzjans och Armeniens president direkt med varandra i söndags
i München. Det har de gjort vid några tidigare tillfällen.
Den armeniskt dominerade enklaven tillhör formellt Azerbajdzjan.
Vid Sovjetunionens upplösning förklarade sig Armenien
oberoende av Azerbajdzjan och i kriget som följde dog nästan
30 000 människor.
Turkiet, Armenien
2010-15 s 16-18
"Demonerna från det förflutna ger sig inte"
Nu i april är det 95 år sedan folkmordet mot armenierna
inleddes. Vad som drev mördarna och varför även
Tyskland teg inför det som då hände har framkommit
i en ovanlig tv-dokumentär. 1933 skildrade den österrikiske
författaren Franz Werfel i romanen "Musa Daghs fyrtio
dagar" de armeniska bybornas motstånd mot turkiska
gendarmer i juli 1915. Werfels bok och minnesmärket Cizernakaberd
vid Jerevan är nog det enda som minner om folkmordet på
armenierna vars sista överlevande nu själva närmar
sig döden. Mellan 800 000 och 1,5 miljoner människor
dödades mellan 1915 och 1918 i de östra delarna av det
nuvarande Turkiet eller omkom under dödsmarscher genom öknen
i norra Syrien. Turkiet på vars territorium förbrytelsen
skedde förnekar än idag det osmanska ledarskapets illgärningar.
Premiärminister Erdogan domderar att Turkiet aldrig kommer
att erkänna något folkmord.
2011-48 s 15
"Frusen konflikt"
Såret i relationerna mellan Armenien och Azerbajdzjan gör
fortfarande ont.
Stepanakert är huvudstad i Nagorno-Karabach som egentligen
tillhör Azerbajdzjan men som vill tillhöra Armenien.
På sovjettiden var Nagorno-Karabach en autonom enklav i
Azerbajdzjan där majoriteten av invånare var armenier.
Området är lite mindra än Bohuslän. Konflikten
bröt ut 1988 när enklavens armenier försökte
bryta sig loss ur Azerbajdzjan. När kriget tog slut 1994
hade de segerrika armenierna fördubblat enklavens storlek.
Azeriska städer i enklaven övergavs och lämnades
att förfalla.
Ramarna för en uppgörelse verkar nu vara klara. Nagorno-Karabach,
som förklarade sig självständigt 1991, återlämnar
det mesta av det erövrade territoriet tillbaka till Azerbajdzjan.
Azerbajdzjan har numera till skillnad från krigsåren
massor av kontanter tack vare olja och naturgas. Landet har en
stor statsbudget. Ryssland är redo att försvara Armenien.
2012-19 s 30
"Presidentens vänner vann valet"
Ett parti lojalt med president Sarzh Sargsyan i Armenien vann
parlamentsvalen under veckoslutet. Valet i Armenien var det första
sedan upploppen för fyra år sedan i protest mot att
Sargsyan valdes. Han är landets tredje presidenten sedan
självständigheten.
Armenisk politik följs noggrant av en stor armenisk diaspora
i USA, Frankrike och Ryssland. Armenien har 2,9 miljoner invånare,
medan antalet armenier utanför landets gränser uppgår
till cirka fem miljoner.
Ryssland, Ungern, Azerbajdzjan, Armenien
2012-36 s 31
" Azerbajdzjan svek löfte till Ungern"
2006 dömdes azerbajdzjanen Ramil Safarov till livstids fängelse
i Ungern för mordet på armeniern Gurgen Markarin. Mordet
utfördes när de båda befann sig i Ungern på
en NATO-kurs. Ungern har nu överlämnat Safarov till
Azerbajdzjan där han skulle avtjäna sitt straff inte
kunna benådas förrän efter 25 år. Men Azerbajdzjans
president benådade den 35 årige Safarov så fort
han kom hem till sitt land. Rysslands utrikesminister fördömer
tilltaget och Armenien har brutit de diplomatiska förbindelserna
med Ungern.
Ryssland,
Georgien, Armenien
2014-21 s 10-11
"Efter Krim är allt möjligt"
Om Ryssland skulle blockera gränsen mellan Sydossetien och
Armenien separeras östra och västra Georgien samt alla
transitvägar från Kaspiska havet till Svarta havet,
inklusive motorvägar, järnvägar och oljeledningar.
Den missnöjda armeniske befolkningen i Georgien förstärker
också hotet och rädslan för angrepp.
Det är ryska FSB som byggt ett stängsel mellan Sydossetien
och Georgien. Det ska markera gränsen till Sydossetien. I
slutet av Sovjetunionens existens bröt sig regionen loss
från Georgien. När den georgiska regeringen ville återta
området 2008 invaderade den ryska armén. I dag finns
10000 ryska soldater i Sydossetien. Befolkningen fruktar att de
ska annekteras. Putin säger att Ryssland aldrig haft för
avsikt att lämna transkaukasus området. Georgien är
främst beroende av att många familjer är beroende
av penningförsändelser från sina anhöriga
som arbetar i Ryssland. Den armeniska minoriteten i Georgien är
upprörda över att de varken blir politiskt eller socialt
integrerade utan bara betraktas som en säkerhetsrisk.
Ryssland,
Georgien, Armenien, Azerbajdzjan
2014-21 s 12
"Lojaliteterna splittrar Sydkaukasien"
Armeniens och Azerbajdzjans bedömning av krisen i Ukraina
går i motsatt riktning. Vid omröstningen I FNs generalförsamling
fördömde en majoritet med 100 stater Rysslands agerande
på Krimhalvön. Bland förespråkarna fanns
Azerbajdzjan medan deras granne Armenien röstade mot och
därmed på samma linje som till exempel Vitryssland,
Nordkorea och Syrien. Ryssland agerar som Armeniens beskyddare
och använder landets territorium som ett militärt brohuvud.
Ryssland arbetar för att Armenien ska bli medlem i en rysk
tullunion som 2015 ska leda till den Euroasiska unionen, Putins
motdrag mot EU.
Azerbajdzjan däremot med sina stora olje- och gastillgångar
agerar ner självsäkert gentemot den stora grannen Ryssland
i norr.
Turkiet,
Vatikanen, Armenien, Historia
2015-17 s 27-28
"Påven i sammansvärjning mot Turkiet"
Den turkiska presidenten Erdogan är mycket missnöjd
med att påven uttalat att armenierna utsattes för folkmord.
Han varnar nu påven för att "upprepa detta misstag".
Man beräknar att så många som 1,5 miljoner armenier
dödades systematiskt eller försvann under första
världskriget. EU uppmanar också att Erdogan ska benämna
detta krigsbrott för ett folkmord. Presidenten svarade med
att "uppmaningen gick in genom ena örat och ut ur det
andra".
Massakrerna ägde rum mitt under den bredare konflikten i
första värlskriget som ledde till att det ottomanska
riket upphävdes.
(Osmanska riket deltog i Första världskriget på
de förlorande Centralmakternas sida. I skuggan av världskriget
begickmyndigheterna 1915 med stöd av muslimsk lokalbefolkning
ett folkmord på över 1 miljon armenier (som var kristna)
och 100 000-tals övriga kristna, framför allt greker.
Därmed försvann en mångtusenårig armenisk
kultur i på den turkiska halvön, dvs Anatolien eller
Mindre Asien utanför Kaukasus. (http://sv.wikipedia.org/wiki/Osmanska_rikets_historia).
sidans topp