Tempus
|
![]() |
Tidskriften
|
tidigare veckor: |
RAVI NESSMAN
Colombo
Människor i den fattiga, tamildominerade delen av Colombo
beskrev det som en fasansfull dag. Klockan var fem på morgonen
en onsdag för ett par månader sedan, när polisen
kom och började knacka på dörrar. De sökte
igenom hundratals bostäder och tvingade tusentals män,
kvinnor och barn att klä på sig och vandra genom de
trånga gatorna, kantade av väpnade soldater, till en
idrottsplats i närheten. I sex timmar hölls de där
medan myndigheterna förhörde, fotograferade och filmade
områdets invånare.
Men nästan ingen av dem som bor i området var förvånad
över intrånget.
Medlemmar av den tamilska minoriteten i Sri Lanka berättar
att polisräder, trakasserier och godtyckliga gripanden och
till och med bortföranden har blivit rutin på senare
år i takt med att våldet har ökat i det 25-åriga
inbördeskriget mellan regeringen, som domineras av den singalesiska
majoriteten, och de Tamilska Tigrarna, som kämpar för
en oberoende, tamilsk stat i norra och östra Sri Lanka.
De tror att alla som talar tamilska är terrorister.
De försöker kontrollera oss, säger Sanjeevi
Ramiah, en av få invånare i Kimbulla Ela i Colombo
som vågar berätta öppet om händelserna 2
juli i år.
Tamiler och människorättsaktivister klagar på
polisens överdrifter, men de flesta är eniga om att
rebellerna utgör ett mycket allvarligt hot mot öriket.
Tigrarna har beskyllts för senaste årets attacker,
som har spridit skräck i huvudstaden. Ett bombattentat i
juni mot en pendlarbuss dödade 21 människor två
dagar efter det att en explosion mot en järnväg inne
i staden missade ett passagerartåg med en hårsmån.
Ingen hävdar att vi klarar oss utan säkerhetsåtgärder
och kontroller, säger Paikiasothy Saravanamuttu, vd
för Centrum för Poliska Alternativ. Men vi måste
på allvar försöka hitta en rimlig balans mellan
demokratiska och mänskliga rättigheter å ena sidan
och säkerhetsåtgärder å den andra. Det går
inte att alienera en hel medborgargrupp.
Undantagsregler, som förnyas varje månad av parlamentet,
ger regeringen långtgående befogenheter att gripa
och kvarhålla medborgare på obestämd tid.
För varje nytt attentat i huvudstaden ökar antalet vägspärrar
och kontrollposteringar. Många tamiler klagar på att
deras liv har blivit mycket besvärliga. Polisen tar för
givet att de sympatiserar med rebellerna och eftersträvar
ett hemland för etniska tamiler, och därför råkar
tamiler speciellt illa ut vid kontroller och i samband med genomsökningar
av exempelvis bussar.
Många grips rutinmässigt för mindre förseelser
eller av ingen orsak alls, berättar invånare och människorättsgrupper.
De som har flytt från kriget i norr, där rebellerna
styr en de facto-stat, säger att de riskerar att gripas därför
att de inte har registrerat sig hos polisen eller för att
hysa övernattningsgäster utan polisens tillstånd.
I juni 2007 kördes fler än 300 tamiler bort från
olika pensionat innan Högsta domstolen tvingade polisen att
ta tillbaka beslutet.
Efter ett par bombdåd i november förra året grep
myndigheterna drygt 2 000 tamiler i en massarresteringsvåg,
vilket förekommer ofta efter stora terrordåd. Nästan
alla släpptes efter några dagar efter massiv kritik
mot tilltaget.
Omkring 200 tamiler har försvunnit från
huvudstaden de senaste åren, enligt Mano Ganesan, som företräder
oppositionen i parlamentet och som leder en grupp som registrerar
försvinnanden. Regeringen förnekar att den har något
med försvinnandena att göra.
Roten till det onda är den olösta etniska frågan,
säger Ganesan med referens till de historiska motsättningarna
mellan de i allmänhet hinduiska tamilerna och de i huvudsak
buddistiska singaleserna.
En singalesisk nationalistisk rörelse satte igång efter
självständigheten från Storbritannien 1948. Inbördeskriget
började 1983 efter 13 soldaters död i ett bakhåll
och ett anti-tamilskt upplopp i huvudstaden, som enligt människorättsgrupper
dödade fler än 2 000 människor.
Ministern Keheliya Rambukwella, som är regeringens talesman
i försvarsfrågor, erkänner att tamilerna är
föremål för speciell övervakning i Colombo,
men det beror bara på att rebellerna, som dödar medlemmar
av alla etniska grupper, brukar gömma sig bland den stora
tamilska minoriteten i huvudstaden.
Man får tåla vissa obehagligheter. Det handlar
inte om diskriminering, utan det är för tamilernas eget
bästa, säger Rambukwella.
Tamilerna utgör 18 procent av Sri Lankas befolkning totalt,
men i huvudstaden utgör de en tredjedel. De spelar en viktig
roll i Colombo, där många tamiler är läkare,
jurister eller skickliga affärsmän. Det finns också
några tamilska ministrar, som exempelvis Rambukwella.
Tamiler i överklassen utsätts sällan för
obehag, men majoriteten av tamilerna i Colombo är fattiga
eller nästan fattiga, och de känner sig helt maktlösa
i mötet med de singalesiska säkerhetsstyrkorna.
Majoriteten av tamilerna i Colombo har ingen som helst anknytning
till Tamilska tigrarna, som har sin bas flera hundra kilometer
norrut, eller till deras krig. Men många tamiler har ändå
svårt att få jobb på grund av omgivningens misstankar,
och en del slutar helt enkelt upp med att prata tamilska på
tåg och bussar för att inte avslöja sin etniska
tillhörighet.
Människorättsaktivisten Nimalka Fernando beskyller regeringen
för etnisk profilering och säger att dess
agerande förstärker polariseringen i ett redan splittrat
land.
Hon får mothåll av brigadgeneral Udaya Nanayakkara,
som understryker att myndigheterna letar efter rebellagenter och
vapengömmor i inte bara tamilska områden. Det
finns många hot mot Colombo och dess omgivningar, och därför
måste vi ständigt vara på vår vakt,
säger han.
© 2008 TEMPUS/International Herald Tribune